Ursäkta, men är ni inte Sarah Morton?
Det är ni. Jag kände igen er. Jag läser er senaste roman.
Jag älskar den.
Jag är kommissarie Dorwell-fans. Jag har läst alla era böcker.
Ni blandar ihop mig med nån annan. Jag är inte den ni tror. Ursäkta.
Sarah Morton "Dorwell bär kilt"
Jag kunde ha svurit på att det var hon.
- Godmorgon, vad får det vara? - En whisky, tack.
- Med is? - Ja.
- Vänta lite. - Hej, Sarah, hur mår du? - Jag kunde må bättre. Är John inne?
- Ja, men han har ett möte. - Med vem då?
- Terry Long. - Vem är det?
Du måste hålla igång. Ta gärna semester, men inte för lång.
Sarah!
Låt mig presentera er...
Vad roligt att ses. Min mor älskar er. Hon har läst alla Dorwell-böckerna.
Då så. - Terry, alltid lika trevligt. Vi hörs snart igen.
Och än en gång grattis till priset. Det första i en lång rad, säkert.
Trevligt att ses! Ni skyndar väl på? Min mor väntar otåligt på nästa bok.
- Vilket pris fick den lille skiten? - Manchester Book Critic.
Inte det bästa priset man kan få men inte så tokigt för en första roman.
Den lille skiten, som du kallar honom, har talang. Hoppas han säljer också.
- Du sa förstås ditt favoritmotto. - Vilket är?
Det vet du. Jag fick höra det för 20 år sen.
"Belöningar är som hemorrojder, förr eller senare får varenda skit det."
Sa jag det?!
- Herregud, du är visst avundsjuk. - Du ser inte längre efter mig.
Att jag ger andra lite uppmuntran betyder inte att jag struntar i dig.
Du har aldrig haft problem med inspirationen för Dorwell-serien.
Du skriver med sån lätthet att jag undrar om du alls behöver mig.
Okej, Sarah, vad är det? Det kan inte gälla pengar. Du har massor.
Det är otroligt. Det enda du talar med mig om är pengar.
Jag skiter fullständigt i pengar och framgång. Jag vill bara hitta...
...en inspirerande intrig? - Nej.
Du förstår inte. Det har inget med inspiration att göra.
Jag... har fått nog av mord och utredningar.
Förvirra dina kritiker, skriv nåt helt annorlunda. Lägg Dorwell på hyllan.
Du gillade inte den sista men vågade inte säga det.
Det är inte sant. Jag älskade Dorwell-serien från början.
Ja, det är klart. Så mycket som du tjänat på den!
Tycker du om Frankrike?
Jag tycker om grodlår. Hur så?
Mitt hus. Åk dit ett tag.
Andas frisk luft. Gratis, lågsäsong underbart väder och det finns en pool.
- Kommer du och hälsar på? - Jag har ju min dotter...
Men jag kommer kanske en helg.
Är det ni som är Marcel? Hej, Sarah Morton.
- Hej. Gick resan bra? - Mycket bra.
- Jag bär den. - Den rullar.
- Den lilla väskan, då. - Tack.
- Jag har bilen på parkeringen utanför. - Okej.
Sovrummen och badrummet är en trappa upp-
- och köket är här nere till vänster.
Ni får gå husesyn på egen hand.
Jag har öppnat gasen och satt på varmvattnet.
- Behöver ni nåt har ni mitt nummer. - Ja, John gav mig det.
Utmärkt. För att gå och handla, kan ni gå längs stigen jag visade er.
Eller ta mopeden i garaget. Nycklarna sitter i.
- Tack, Marcel. Adjö. - Adjö. Vila nu ordentligt.
- Goddag. - Goddag.
Vad får det vara?
- En aperitif? - Nej.
- Nåt svagare. - En öl med läsk?
- Nej, ge mig en kopp te. - Javisst.
I Marseille går bara sju busslinjer men 75 procent av tunnelbanetågen.
Det är andra strejken på två veckor och passagerarna skulle önska...
- Hallå. - Hej, pappa, det är jag.
- Är allt bra? - Ja, jag har kommit fram ordentligt.
- Hur är huset? - Underbart.
- Och vädret? - Strålande vackert.
- Hur är vädret i London? - Det slutar aldrig regna.
- Mår du bra? - Jadå, har du träffat nån?
- Nej, ingen alls. - Du borde inte vara ensam.
Pappa...
Om några problem dyker upp, så be fru Smith om hjälp.
- Jag behöver ingen. - Var rädd om dig.
- Du också. - Jadå. Hej då.
- Hallå? John, hur är det? - Bara fint. Jag borde fråga dig det.
Berätta hur du har det. Hämtade Marcel dig?
Ja. Jag har bara en sak att säga. Tack! Du hade rätt, som vanligt.
Ditt hus är rena paradiset och jag har redan börjat jobba.
Idén kom när jag satt på tåget, en sån där dum grej som inte släpper en.
- Jag vet inte vart det bär hän, men... - Vad har Dorwell för sig nu?
Jag säger inget än. Den blir nog rolig, men jag säger det när jag är säker.
Härligt. Jag är glad att du stortrivs. Har du sett dig omkring än?
- Nej, jag njuter av lugn och ro här. - Bra.
När har du tänkt komma hit?
Jag vet inte säkert. Det hänger på jobbet, du vet.
Jag är ledsen, men jag får ett annat samtal nu.
Var rädd om dig och ring när du har nåt att läsa för mig.
Javisst. Hej då, John.
- Vad du skräms! - Vem är du? Vad gör du hos mig?
Hos dig? Det här är faktiskt hos mig. Jag borde fråga dig det.
- Är du engelska? - Ja. Sarah Morton, författare.
Min förläggare John Bosload låter mig bo här.
- Jaha, du är pappas senaste erövring. - Är du hans dotter?
- Än sen? Varnade han dig inte? - Han sa inte att du skulle komma.
- Det förvånar mig inte. Är han här? - Nej, jag är ensam och ska skriva här.
- Han kanske kommer och hälsar på. - Jag är glad att han inte är här.
- Ska du stanna länge? - Jag vet inte.
Jag har lite dåligt med jobb just nu. Vilket sovrum tog du?
- Det som vetter mot poolen. - Så klart. Det bästa!
Jag ska packa upp.
Ursäkta.
Hej, lämna namn och nummer så ringer jag upp senare.
Du kunde sagt att din dotter skulle komma hit. Hur ska jag kunna skriva?
Sarah. Hej.
- Jag kom inte fram till London. - Finns här nåt att äta?
Ja, du kan se i köket. Jag lägger mig igen.
- Jag ska upp tidigt och jobba. - Visst.
- Gonatt... Sarah, var det, va? - Ja.
Jag heter Julie.
Är det inte för varmt?
- Åh, förlåt, jag väckte dig. - Nej, jag bara slumrade till.
Du jobbar för hårt. Simma i poolen. Vattnet är kallt. Du vaknar.
Tack för rådet, men jag avskyr pooler.
Ja, jag vet vad du menar. Jag föredrar också havet.
Oceanen, de mullrande vågorna.
Känslan av faran att förlora fotfästet när som helst och sköljas bort.
Pooler är trista, utan spänning och ger ingen känsla av oändlighet.
- Det är bara ett stort badkar. - Snarare kloak med levande bakterier.
Det där? Nej, det är bara lite smuts och löv.
- Vad skriver du? En romantisk roman? - Nej, jag skriver deckarromaner.
Ja, det är så han tjänar sina pengar.
Och kan köpa hus i Frankrike som dottern får njuta av.
- Och du, då? Säljer dina böcker bra? - Jag kan inte klaga.
- Vad handlar den här om? - Mord och en polisutredning.
- I Luberon? Rika engelska turister? - Du får ursäkta, men jag måste jobba.
Jag lämnar er ensam, miss Marple! Jag har ändå några samtal att ringa.
Var han på Macumba? Det är inte sant! Med Jean-Pierre!
Jaha, jag fattar. Han är omöjlig.
Nej, vad fräck du är!
Kom han tillbaka?
Jag vet inte.
- Ska du handla? - Nej, äta lunch i byn.
Vilken bra idé.
Förresten, jag talade med Marcel. Han kommer snart och rengör poolen.
Hans engelska subba har en kvast i arslet.
Kan jag få notan, tack?
Bara lugn. Jag ska inte störa henne. Huset är ju stort.
Ringde du mamma?
Hon väntar fortfarande så skynda dig att göra det.
Visst, hej då.
Det är din förläggare.
John...
Han la på.
Det är Sarah Morton. Kan jag få tala med John?
- Han har gått ut. - Jaså?
Be honom ringa mig i Frankrike. Tack. Hej.
Han skällde ut mig. Jag ska inte störa, utan lämna dig i fred så du får jobba.
Jag ska vara uppriktig. Jag behöver lugn och ro för att koncentrera mig.
Eftersom vi bor i samma hus ber jag dig sköta ditt, inte bry dig om mitt.
Huset är stort nog för oss båda, så ansträng dig lite.
Jag var bara artig och ville bli din vän, men föredrar du att...
Jag föredrar ingenting. Jag vill bara arbeta i lugn och ro.
Jaha. Synd, för jag köpte nyss en massa gott att äta.
Jag får väl äta min gåslever ensam.
- Vi ska inte stå kvar här. - Jag mår pyton.
- Var är vi? - Hemma hos mig.
- Bor du här? - Ja, det är säkert.
- Kan du inte höja ljudet lite? - Nej, gumman sover där uppe.
- Godmorgon. - Godmorgon.
Jag har kokat kaffe om ni vill ha.
Ja.
Vi var väl inte för högljudda?
Ursäkta, men jag talar inte franska. Jag förstår inte alls. Ursäkta mig.
Upp och hoppa!
- Inte nu, jag måste iväg och jobba. - Lite grand...
Jag skulle också gärna vilja, men jag måste iväg.
- Och med kvinnan... - Har du träffat henne?
- Hon är i trädgården. En utlänning? - Ja, engelska.
- Rätt snygg. - Knulla henne om du gillar gamlingar.
Jag bara skojade.
- Ska jag inte skjutsa dig? - Nej, det är inte långt. Hej då.
- Tack, det var mysigt. - Ring om du vill titta förbi igen.
- Inga problem. - Hej då.
Smakar det bra?
Ja.
- Är ni härifrån trakten? - Ja, från Lacoste, här intill.
- Har ni varit där? - Nej.
- Markis de Sades slott ligger där. - Jag har hört talas om det.
- Men det är väl en ruin? - Ja, nog är det ruin, alltid.
Men det som är så vackert är utsikten man har över hela Luberon.
Fantastiskt vackert.
Jag låter er äta klart.
Åh, är det du?
- Räcker inte sovrummet till för dig? - Jo, men han snarkar som en gris.
- Jag kunde inte somna. - Väntar du en till?
Hej, jag kommer för att rengöra poolen. Julie ringde...
- Hej, Marcel. - Hej.
- Hur är det? - Bara bra.
- Är du redan tillbaka? - Jag var trött på jobbet, ville vila.
- Detta är Sarah, god vän till pappa. - Vi har träffats redan.
- Ska ni rengöra poolen i dag? - Ja. - Det var väl vad du ville, Julie?
Ja, Sarah vill bada men hon tycker den är för skitig.
Hej.
- Var är flickan? - Vilken flicka?
Jag har glömt vad hon heter. En liten blondin.
Julie, kanske.
Ja, just det, Julie, var det.
Se i trädgården, vid poolen. Jag tror att hon går en promenad.
Tack.
Bernard, det här är Marcel.
- Det är min pappa. - Skämta inte.
Kom, Marcel.
DORWELL PÅ SEMESTER - JULIE
- Ska du ut? - Ja, måste jag be om lov?
- Var tyst när du kommer hem. - Ja, mamma.
- Jag tycker synd om din mamma. - Gör du? Varför det?
Jag tror det är svårt med en dotter som kommer hem med olika karlar.
Du tror fel... Och vet du vad?
Du är en frustrerad engelska som skriver om snusk men aldrig gör nåt.
Du kan köra upp din styva moral i arslet.
Jag blev orolig när du inte kom hem.
Tänker du berätta för pappa?
Ja, kanske det.
Ja, men gör det, då. Han skulle älska det.
Det är jag inte så säker på.
Hur kan du vara så naiv? Han är en mästare på orgier. Visste du inte det?
Julie, vill du gå ut och äta i kväll?
- Ska vi gå? Är du klar? - Ja, jag kommer.
- Du jobbar som vanligt. - Jag bara läste ett gammalt stycke.
Men det är ju mina trosor. Varför ligger de här?
Jag hittade dem i trädgården, vid poolen.
- Vart ska vi gå? - Inte så långt. Jag är totalt slut.
- Servitören är inte här ikväll. - Frank?
- Jag vet inte vad han heter. - Det är Frank från Lacoste.
- Under lågsäsong jobbar han dagtid. - Jaha.
- Känner du honom väl? - Lite grand. Vi träffas då och då.
- Du verkar känna alla här. - Jag tillbringade ju min barndom här.
- Men inte med John. - Nej.
Han övergav oss, mamma och mig. Han kom bara hit på sommarsemester.
- Är du arg på honom för det? - Nej, inte direkt.
Han lever sitt liv och jag lever mitt.
- Är din mamma fransyska? - Ja.
- Var bor hon? - I Nice.
- Varför är du så intresserad nu? - Jag vet inte.
Vi fick en dålig början. Jag var arg på dig, eller snarare på John...
...för att han inte berättat om dig. - Det är honom du intresserar dig för.
När nån hållit en del av sitt liv hemligt...
...är det fascinerande och skrämmande.
- Jag förnekar inte att jag vill veta. - Jag berättar inga hemligheter.
- Vill du veta nåt får du fråga John. - Jag frågar inte nån om nåt.
Du låtsas inte bry dig, men jag ser att du hoppas få höra nåt om pappa.
Faktum är att jag är mer intresserad av din mamma.
- Varför bor du inte hos henne i Nice? - Det är en lång historia.
- Ska vi beställa nu? - Ja.
Jag var tretton första gången.
Jag har inte hållit upp sen dess.
En gång blev jag kär. Jag var sexton och det var sommar.
Han var... snygg och romantisk.
Han kom från Paris.
Han hette Christian. Jag var tokig i honom.
Jag ville att han skulle ta mig men jag var för snabb.
Han var bara barnet och visste inte än hur man gjorde.
Det var hemskt. Det gick för honom efter två sekunder.
Så jag dumpade honom.
Han skrev till mig under ett år.
Men jag skrev aldrig tillbaka.
Jag minns en gång i fortet vi byggt i skogen...
Han friade till mig.
Det är så löjligt, vi var bara barn men jag började gråta.
Det var första gången nån...
Förlåt, jag tråkar ut dig med mina historier.
Nej, fortsätt, jag tycker om att höra dem.
Fortsätta... med vadå?
Vad har hänt med ditt öga?
Det är inget. En skitstövel försökte slå mig, men jag slog tillbaka.
Han blödde som en gris.
Ingen ska jävlas med mig! Gör de det, jävlas jag med dem också.
- Jag antar att du inte vill ha. - Varför inte?
Döm aldrig en bok utifrån omslaget. Jag har rökt en del i mitt liv.
- Och knullat? - Ja.
Jag var med i Swinging London.
Mamma har berättat om det.
- Vad berättade hon? - Hur hon träffade John.
Hur hon förförde honom.
- Hur går det med boken? - Jag skriver på men det känns...
...konstigt med en engelsk historia som utspelar sig i London-
- när jag sitter i det här huset och det är så vackert väder.
Mamma skrev också en bok...
...men den gavs aldrig ut. Han sa den var urdålig, så hon eldade upp den.
Det är ju fruktansvärt. Läste du den?
Ja, och jag gillade den.
Den var lite sentimental, en slags Harlekin-romans.
Men charmig.
- Vad exakt handlade den om? - Om henne och pappa.
Det var en kärlekshistoria med ett lyckligt slut.
Men det han vill ha är blod, sex och pengar.
- Det är väl det du ger honom? - Ja, men jag gillar också allt det där.
Bodde din mamma i det här huset?
Ibland, tillsammans med pappa, särskilt på somrarna.
Men när de hade separerat för gott ville hon inte komma hit igen.
Hon slog sig ner i Nice. Hur som helst är det ju hans hus.
Ville hon att han skulle bo i Frankrike?
Hon ville att han skulle lämna fru och familj i London för hennes skull.
John skulle aldrig göra det.
Mamma var livrädd för att vara här ensam.
Inte jag. Jag är som du.
Julie!
Julie, är du här?
- Godkväll. - Hallå där!
Jag vill presentera en vän som kommit för en drink.
Hej. Jag visste inte att ni bodde hos Julie.
Sarah är vän till pappa. Hon är författarinna.
- Ni har inte sagt att ni skriver. - Deckare, så passa dig.
Kan du blanda drinkar, Sarah? Jag hämtar hasch i mitt rum.
Slå dig ner, Frank. Känn dig som hemma.
Whisky?
Ja.
Tack.
Den här gången är det ni som serverar mig.
Det var det.
- Vad ska vi skåla för? - Jag vet inte.
Jag vet. Vi skålar för Sarahs bok.
Skål för Sarahs bok.
Vad handlar den om?
Jag talar aldrig om en bok innan den är klar.
- Den förra, då? - En polisutredning i Skottland.
- Vad hette den? - På franska vet jag inte.
På engelska hette den: "Dorwell wears a kilt."
- Vad betyder det? - "Dorwell bär kilt." Häftig titel!
Ja, lite underlig.
- Jag går, ni har saker att prata om. - Nej, stanna en stund.
Okej.
Kom...
Vi dansar.
Sarah...
- Kom och dansa, Sarah. - Nej, nej.
Jo, kom!
Den här gången säger jag godnatt. - Godnatt, Julie.
Söta drömmar...
Jag ska väl också gå.
- Inte ett midnattsdopp? - En annan gång. Jag är helt färdig.
- Du skulle göra det om hon kom med. - Sluta, Julie.
Stanna!
- Kom! - Jag kommer.
Hoppa i!
- Skynda dig! - Det är väl varmt?
Är det allt?
Ta av allt...
Miss!
Vänta!
Vad gör du? Sluta!
- Vad gör du? - Jag drar.
Vad fan gör du? Varför ska du dra nu?
- Varför går du? Stanna. - Håll käften!
- Stanna! - Släpp mig!
- Vad är det? - Varför är det stängt?
- Vi öppnar först i kväll. - Jag äter ju lunch här varje dag.
- Ja, men Frank kom inte i morse. - Varför kom han inte?
Han försov sig väl. Det händer ofta.
- Tror ni att det hänt honom nåt? - Jag vet inte. Nu måste jag jobba.
- Har du sovit gott? - Nej.
Var kommer det här blodet från? Här på stenplattorna.
Jaha, där. Det måste vara mitt. Jag skar mig förut.
- Jaså? Var nånstans? - Låt mig vara!
Bitch!
Jag känner en Frank Durin.
Han bor i utkanten av byn på vägen mot Baugneux, till vänster.
Vet ni om han bor ensam?
Han är ungkarl. Hans flickvän gav sig av för länge sen.
Är det nån hemma?
Ja.
Goddag, frun.
Jag söker er man. Jag måste tala med honom.
Jag är inte gift.
Men Marcel, John Bosloads trädgårdsmästare, bor väl här?
- Ja, det är min pappa. - Förlåt mig.
- Är han här? - Nej, han är hos schweizarna.
- Kan ni be honom ringa mig? - Ja.
- Tack. - Men jag kan kanske hjälpa till.
- Känner ni Julie? - Ja. Hon är söt.
Har ni numret till hennes mamma? Det är mycket viktigt.
Julies mamma är död.
- Vad säger ni? - Det var en olyckshändelse.
Kan jag få tala med John Bosload? Det är Sarah Morton.
Var snäll och skynda på. Det är brådskande.
- Han är tyvärr inte tillgänglig nu. - Var är han?
- Han har gått ut. - Okej, hej.
Du kom tillbaka! Du kom tillbaka!
Jag trodde du hade rest. Jag trodde du hade övergett mig.
Men du är här. Du har kommit tillbaka. Tack, mamma.
- Mamma, mamma, mamma... - Julie, jag är inte din mamma.
- Vad har hänt? - Ingenting.
Du svimmade bara, det är ingen fara.
- Jag har så ont i huvudet. - Det är ingen fara, det går över.
- Julie. - Ja.
Du måste berätta sanningen. Jag måste få veta.
Om Frank?
Ja.
Jag tror att jag dödade honom.
Men varför?
Jag vet inte.
På grund av dig.
På grund av boken.
Vänta lite.
- Sluta nu! - Vad fan gör du?
- Jag drar. - Varför ska du dra nu?
Håll käften! Släpp mig!
Du är så jävla jobbig!
- Är du klar? - Ja.
Nej, flytta på dig. Följ efter.
Du måste göra rent sen. Glöm inte det.
Bra, du hittade dem. Jag tar den.
Börja gräva!
Jag är så trött.
Det förvånar mig inte. Det tar på krafterna att döda en man.
Sarah.
- Vad är det? - Tack.
Då så, då var det klart.
- Nu lägger jag mig. - Sarah.
- Du glömde elda upp en sak. - Vadå?
Din bok. Den skulle kunna användas som bevis.
Har du läst den?
Nej.
- Men jag kan tänka mig. - Sluta tänka.
Gå och lägg dig. Vi har mycket att göra i morgon.
Jag har tänkt och vi måste fortsätta som om inget hade hänt.
- Be Marcel komma hit och jobba lite. - Klippa gräset?
Varför inte? Allt måste verka normalt precis som förut. En sak till.
Såg nån dig med Frank innan ni kom hit? Säkert?
Ja, jag följde med honom hem. Han bor ensligt utanför Lacoste.
Sen åkte vi hit i min bil.
- Såg nån er på vägen? - Jag tror inte det.
- Hade han familj? - Nej, hans föräldrar är döda.
Då så.
- Åker du tillbaks till London? - Inte med detsamma.
Det skulle se misstänkt ut.
- Varför hjälper du mig, Sarah? - Varför skulle jag inte göra det?
Jag vet inte.
Tror du att de kommer att gripa mig?
Nej, inte nödvändigtvis.
Om du gör exakt som jag säger, tror jag inte det blir några problem.
Varför ska jag tro på dig? Därför att du skriver om mord i dina böcker?
Just det.
Marcel!
- Sarah! - Åh, det är du.
Jag kom för att säga adjö. Jag låter dig skriva klart boken.
Jag åker till Saint-Tropez för att jobba i en god väns restaurang.
Ja, det blir nog bäst så.
- Tänker du berätta för pappa? - John?
- Jag har inget att berätta för honom. - Det har du rätt i.
Hej då.
- Julie. - Ja.
Hur fick du det där ärret på magen?
- Är det för din bok? - Ja.
En bilolycka.
- Lycka till. - Du också.
"Till Sarah."
Sarah. Jag vet inte riktigt varför jag gör det här-
- men efter allt som hänt mellan oss känns det som det enda rätta.
Jag ljög för dig. Min mammas bok försvann inte helt.
En brann upp, men hon hade en kopia som jag fick.
John vet inte att jag har den.
Kanske kan du, om du får dessa sidor, väcka henne till liv igen.
Så om de inspirerar dig, ta dem, stjäl dem, de är dina. Julie.
Ja...
Jag har läst den men vet inte vad jag ska säga.
- Du gillade den inte? - Det vill jag inte påstå.
Gå inte som katten runt het gröt. Säg som det är.
Jag förstår inte vad du vill säga och jag känner inte igen dig i boken.
- Du ville väl ha nåt mer personligt? - Jag vet, men jag...
Jag tror inte att känslobeskrivningar är din starka sida.
Mord och utredningar är ditt gebit. Detta är för utstuderat, för abstrakt.
Var är händelserna? Var är förvecklingarna i intrigen?
Vad råder du mig att göra? Ska jag elda upp den?
Herregud, du är så melodramatisk. Nej...
Men för din karriärs skull tycker jag inte att vi ska ge ut den. Inte just nu.
- Skriv en Dorwell. Tänk på läsarna. - Precis vad jag trodde du skulle säga!
Ja, men då så. Du kan prestera bättre än det här.
Jag tror inte det. Jag tycker detta är det bästa jag skrivit på länge.
Eftersom jag visste att du inte skulle gilla den, tog jag saken i egna händer-
- och ger dig en överraskning.
Jag har skrivit kontrakt med Barken. Till skillnad från dig älskar de boken.
- Varför kunde du inte berätta för mig? - Finns saker du inte kunde berätta...
Behåll boken. Ge den till din dotter. Jag tillägnade henne den. Hej då.
Förresten, hälsa Terry Longs mamma att Dorwell kommer tillbaka...
I toppform!
- Adjö, Debbie. - Hej då, Sarah.
Hej.
- Hej, Debbie! - Hej, Julia! Hur är det?
- Bara bra. Och du? - Bra här med.
- Är pappa inne? - Ja, jag säger att du är här.
John, Julia är i receptionen. Okej.
- Han kommer strax. - Tack, Debbie.
Översättning: Marianne Marty ©